Vi elskeren rik øyenkrem, -
- men den etterlater en fet glans under øynene.
La oss ta en titt på denne fæle sauseflekken.
Se flekken kjempe imot.
Kan det vris, bendes eller fjernes, kan det fikses eller forbedres.
Instruksjonsbok er inkludert.
Og de har malt noen folk som dyr, så nå er det over.
Hvis du tror du må gå på treningsstudio for gå ned, -
- og få en slik kropp, så tro om igjen. Dette er Bo-Flex.
Når du ser etter et hjem er eiendomsmegleren en viktig del.
Du trenger en du kan stole på.
De harstudert naturvitenskap og medisin -
- og kombinert de to i en hudpleieserie.
Hyggelig å være her.
Som alltid hyggelig å ha deg her.
Går du til en Re/max-agent, så forventer du det lille ekstra.
Re/max har mer erfaring -
- og flere salg enn andre.
Så neste gang du trenger god eiendomsmekling, ring.
Får du ikke sove?
- Du skremte meg. - Unnskyld.
- Hva gjør du her? - Jeg ville bare se til deg.
- Hvorfor har du ikke lagt deg? - Studenten din er her ennå.
Han er ikke min student lenger, han underviser nå. En smart fyr.
- Hva er klokka? - Over midnatt.
- Så? - Så ...
- Gratulerer med dagen. - Pappa.
Har jeg noensinne glemt det?
- 27. Kan knapt tro det. - Ikke jeg heller.
- Pokker, jeg glemte glass. Skal jeg ... - Nei.
Den verste sjampanjen jeg har smakt.
- Det er ikke sjampanje engang. - Flasken har riktig form.
Visste ikke at de lagde vin i Wisconsin.
- Vil du ha litt? - Håper du ikke skal feire dagen alene?
- Jeg er ikke alene. - Jeg teller ikke.
- Gå ut med noen venner. - Ja, nemlig.
- Skal du ikke ut med vennene dine? - Niks.
For å gå ut med venner, må man ha noen. Merkelig hvordan det er.
Du har da venner. Hva med hun søte blonde? Hun bor på Ellis Avenue.
- Christie Jacobson? - Ja.
Det var i tredjeklasse, pappa. Sist jeg så henne var i sandkassen.
- Hva med Claire? - Hun er bare søsteren min.
Hun bor i New York, og jeg liker henne ikke.
- Trodde hun skulle komme? - Ikke før i morgen.
Får du ikke sove, så sett deg og gjør litt matematikk.
- Vi kan gjøre det sammen, som før. - Ellers takk. Vil du ikke ha?
Jeg var på topp da jeg var på din alder.
Hvor gammel var du?
- Da det begynte? - Hva da?
Du vet ... da du ble syk?
- 26, 27. Er det det du er redd for? - Jeg har tenkt på det.
At jeg ble sprø, betyr ikke at du blir det. Det er ikke nødvendigvis arvelig.
Livet endrer seg fort i tjueårene. Du har hatt en fæl uke, noen fæle år.
- Men du vil klare deg fint. - Vil jeg det?
Ja, det lover jeg. Det at vi kan snakke om det, er et godt tegn.
Et godt tegn? Hvordan kan det være et godt tegn?
Gærne folk lurer ikke på om de er sprø.
- Gjør de ikke? - Nei. De har bedre ting å ta seg til.
Et godt tegn på at man er sprø er at man ikke spør seg selv: "Er jeg gal?"
- Selv om svaret er ja? - Gærninger spør ikke, ikke sant.
La oss gi oss for i dag, så går du opp og legger deg.
- Vent. - Hva er det?
- Det stemmer ikke. - Jo da.
- Hva er problemet? - Problemet er at du er sprø.
Og?
Og du sa at en gærning aldri ville innrømme det.
- Jeg skjønner. - Vel?
- Du har et poeng. - Hvordan kan du innrømme det da?
Tja, fordi -
-jeg også er død.
- Er jeg ikke? - Du døde for en uke siden.
Pulsåresvulst. 63 år gammel. Begravelsen er i morgen.
Unnskyld. Skada jeg deg?
- Nei, det gikk fint. - Bra.
Mr. Dobbs, skal du stå dertil evig tid?
- Dette er datteren min, Catherine. - Hei.
Mr. Dobbs er på evighetsprogrammet.
Når han når slutten på avhandlingen sin, vil tiden nærme seg det uendelige.
- Catherine? - Hva?
Beklager, ville bare si at jeg erferdig for i dag.
- Sjampanje, hva? Feirer du? - Vil du ha litt?
- Ja takk. - Ta med deg resten.
Nei takk.
- Ta den, jeg skal ikke ha mer. - Jeg kjører.
- Jeg låser meg selv ut. - Bra.
Når skal jeg komme igjen?
- Jeg er langt fra ferdig. l morgen? - l morgen er det begravelse.
Riktig, unnskyld.
- Jeg hartenkt meg dit, er det greit? - Jøss da.
- Hva med søndag? - Du har hatt tre dager.
Jeg skjønner at du ikke vil ha noen her. Men noen bør gå gjennom sakene hans.
- Det finnes ikke noe der. - Det er 103 notatbøker.
- Han hadde skrivedille, Harold. - Ja, han skrev uten stopp.
- 103 notatbøker fulle av pjatt! - Jeg vil gjerne lese hver bidige side.
- Vil du ? - Nei.
Jeg er ikke sprø.
Jeg er seint ute.
Noen venner av meg har et band. De skal spille på en bar på Diversey.
De er på ca. halv tre. Jeg sa jeg kom. De erfra matteinstituttet hele gjengen.
De har en låt kalt "i" , den vil du like. De bare står der i tre minutter.
- Et imaginært nummer? - En mattefleip.
- Langt å kjøre for å se nerder spille. - Jeg hater nårfolk sier sånt.
- Det er ikke så langt. - Men de er nerder?
Brillebrødre. Men de kan kle seg, og holde på en jobb ved et universitet.
Noen har kontaktlinser. Driver sport, spiller i band, og får stellet sitt.
Så man kan jo lure på betegnelsene:
Nerd, brilleslange, hjerneberme, dilbert, blyantpisser.
- Du er med i bandet, du? - Ja, jeg ertrommis. Blir du med?
Jeg synger ikke, jeg sverger. Hva med mandag?
- Har du ingen jobb? - Jo. En lærerstilling pluss mitt eget.
- Pluss bandøvinger. - Og jeg er hockeytrener.
- Vær så snill. - Jeg har egentlig ikke tid.
Men jeg var glad i faren din. En sånn hjerne går ikke bare ned.
Han hadde våkne øyeblikk. Ett helt årfortre år siden.
- Du er 27, ikke sant? - Hvor gammel er du?
Jeg er 26. Da faren din var enda yngre ga han vesentlige bidrag i tre områder:
Spillteori, algebraisk geometri, ikkelineær oper ...
Hadde jeg funnet ut en tidel, kunne jeg undervist på ethvert universitet.
- Gi meg ryggsekken din. - Hvorfor det?
- Jeg vil se i den. - Hva?
Bare åpne den og gi meg den. Du tar ingenting med ut herfra!
Du håper å finne noe der oppe som du kan utgi som ditt eget!
- Nei, det ville bli i din fars navn. - Neppe. Du har noe i ryggsekken.
- Gi meg den! - Nå er du litt paranoid.
Men det betyr ikke at det ikke er noe i den ryggsekken.
Du sa jo at det ikke var noe der oppe.
- Ja. - Hva skulle jeg ta da?
Du har rett.
Takk.
Hva i helvete?
Dette er ikke en flyplass.
Du får komme tilbake.
Universitetets helsevesen er veldig bra.
Jeg klarer meg fint.
Og ... trening hjelper.
Jeg løper langs vannet et par morgener i uka. Det klarner hodet.
- Jeg kan plukke deg opp, om du vil. - Nei takk.
Greit. Vel, jeg blir sein. Best jeg stikker.
- God natt. - Vent, du glemte jakka di.
Er jeg paranoid? Du synes jeg bør begynne å jogge?
- Ut av mitt hus! Du har stjålet denne. - La meg få vise deg.
- Jeg ringer politiet! - Nei!
Jeg lånte med meg boka fordi jeg fant noe faren din hadde skrevet.
Jeg vil anmelde et ran.
- Noe om deg. - Ja, han er i huset nå.
- Catherine? Se! - Sør ...
"lngen dårlig dag. Gode nyheter fra Catherine." Du vet kanskje hva det var.
- Når skrev han dette? - Fortre år siden.
"Maskineriet virker ennå ikke, men det er grunn til optimisme."
Han kalte sin matematiske evne for " maskineriet" .
"Å snakke med studentene hjelper. Å kjøre buss, og mest av alt: Cathie."
" At hun nekter å la meg innlegge, og tar seg av meg selv, -"
" - har sannelig reddet livet mitt."
"Gjort det mulig å skrive dette."
"Gjort det mulig å tenke på å drive med matte igjen. Hvortar hun styrken fra?"
"Jeg får aldri gjort gjengjeld. l dag har hun bursdag."
"Hun fyller 24. Jeg tar henne med ut på middag."
Hva skal vi gjøre på bursdagen din? La oss komme oss vekk herfra.
La oss dra på North Side, Chinatown? Greektown?
- Jeg skal begynne på skole. - Når?
Jeg begynner på Northwestern i slutten av måneden.
Jeg skulle ikke ha prøvd å snike den ut.
Jeg hadde tenkt å pakke den inn.
Gratulerer med dagen.
- Hva erfeil med Chicago? - Du underviser der ennå.
Det blirfor sprøtt å gå på dine forelesninger.
- Det er en lang kjøretur. - Ikke så lang, en halvtime.
- Men to ganger daglig. - Pappa, jeg vil bo der.
Vil du virkelig bo i Evanston?
Det er ikke langt unna. Jeg kan komme når du trenger meg.
Hør, nå har du vært bra i nesten sju måneder.
Du trenger meg ikke hvert minutt på dagen.
- Ja? - Noen har ringt etter politiet?
Nei, jeg tror vi setter tallerkenene på gavelisten, og den brune sofaen.
Moren din ville kjøpe et stort møbel, og det er det største som får plass.
Ikke tenk på det, jeg er hjemme i morgen kveld.
Ja, la oss komme gjennom denne dagen først. Vent litt.
Vet ikke, hun svarer ikke.
Forhåpentlig bedre enn i går.
Jeg skal først hive henne i dusjen, og så få henne ut i solen.
- Bedre. Mye bedre. - Takk.
Føler du deg bedre? Du ser tusen ganger bedre ut.
- Ta litt kaffe. - OK.
- Nei, svart. - Ta litt melk.
- Ta en banan. - Nei takk.
- Jommen bra jeg tok med mat. - Jeg hadde tenkt å gå og handle.
- En bagel? - Nei, jeg haterfrokost.
- Kaffe. - Du lager stadig de listene?
Det er en tvangshandling.
Jukser du aldri og krysser av for noe du ennå ikke har gjort?
Det ville jo være å lure seg selv.
Nemlig.
Brukte du balsamen jeg tok med?
- Det glemte jeg. - Det er favoritten min. Prøv den.
- Jeg prøver den neste gang. - Den er med jojoba.
- Hva er jojoba? - Noe man bruker for å få sunt hår.
- Hår er dødt. - Hva?
- Døde celler kan ikke bli sunne. - Det er godt for håret ditt.
- En kjemikalie? - Nei, organisk.
Det kan være organisk og en kjemikalie. Har du ikke hørt om organisk kjemi?
Det får håret mitt til å lukte, føles og se godt ut og det er alt jeg kan si.
- Kanskje du liker den om du prøver den. - Takk, det skal jeg.
Har du ikke noe å ha på deg i dag, så kan vi dra og shoppe i sentrum.
Det blir morsomt. Bursdagsgaven min.
Flott.
Er det noe annet du trenger?
- Nei takk. - Nå mens jeg er her?
Jeg tenkte vi skulle be noen folk hit i kveld. Hvis du synes du orker det?
- Vi skal begrave far i ettermiddag. - Man må ha noe. Folk forventer det.
Og det er den eneste muligheten jeg har til å treffe venner fra Chicago.
Jeg tror pappa ville likt at vi hygget oss litt.
Det er en begravelse, men vi trenger ikke bli fullstendig dystre.
- Skal hilse fra Mitch. - Hei, Mitch.
Jeg sa at dere vil ses snart.
- Vi skal gifte oss! - Ikke tull.
- Vi bestemte det nylig. - Jøss! Når da?
l januar. Han har jo en god stilling, og jeg ble nettopp forfremmet.
- Du kommer vel? - Ja jøss. l januar?
Jeg behøver ikke akkurat å sjekke boka mi.
Aner du hva du hartenkt deg nå?
- Vil du bli i Chicago? - Vet ikke.
- Vil du begynne på skole igjen? - Jeg har ikke tenkt på det.
- Hvordan føler du deg? - Fysisk? Strålende.
Bortsett fra det usunne håret, da. Bare det var noe å gjøre med det.
Hva er poenget med alle disse spørsmålene, Claire?
To politimenn kom innom mens du dusjet.
Ja?
De sjekket hvordan det stod til nå på morgenen.
Så hyggelig av dem.
De sa de ble tilkalt i går kveld.
Ringte du politiet i går? Hvorfor?
Fordi jeg trodde jeg ble ranet.
- Men det ble du ikke? - Nei, jeg ombestemte meg.
Politiet sa du virket forvirret og grov.
- De var noen rasshøl. - De virket hyggelige nok.
- De ville ha meg til å skrive rapport. - Var du grov?
Den ene av dem spyttet på meg hver gang han snakket. Det var ekkelt!
- Brukte du uttrykket " pikkhue" ? - Jeg husker ikke.
Ba du betjenten om å dra og ha sex med den andre betjentens mor?
- Nei. - Det sa de.
Ikke akkurat slik.
- Slo du en av dem? - Jeg kan ha dyttet ham litt.
- De sa du virket forstyrret. - De ville inn og ransake huset.
- Du tilkalte dem. - Ja, men ville ikke egentlig at de kom.
- Hvorfor ringte du dem da? - Fordi jeg prøvde å få en fyrtil å gå.
- Hva heter denne mannen? - Hal. Harold Dobbs.
- Politiet sa at det var bare deg der. - Han dro før de kom.
- Med notatbøkene? - Ikke vær teit. Det er over 100 av dem.
Han stjal én for å gi den til meg.
Jeg lot ham gå, så han fikk spille med bandet sitt.
- Bandet hans? - Han var sein. Han inviterte meg med.
Er Harold Dobbs kjæresten din?
- Nei. - Går du til sengs med ham?
- Nei, han er en mattenerd. - Og spiller i et rockeband?
Nei, i et korps, han spillertrombone. Ja, et rockeband.
- Hva heter bandet? - Aner ikke.
Fortalte ikke Harold Dobbs det?
- Nei. - Er Harold Dobbs ...
Slutt å si Harold Dobbs.
- Harold Dobbs eksisterer! - Det gjør han sikkert.
Han er matematiker. Ring det jævla mattefakultetet.
Mitch har blitt en strålende kokk.
Han kjøper alle disse dingsene. Hvitløkpresse, olivenoljespruter.
Hver kveld er det noe nytt. Her om dagen lagde han vegetarchili.
Hva snakker du om?
- Bo hos oss litt. - Jeg har det fint her.
Chicago er død. New York er mye morsommere.
Morsomheter er ikke akkurat det som opptar meg mest nå.
Du ser så sliten ut. Du kunne trenge litt hviletid.
- Du har hatt det tøft. - Jeg har det utmerket!
- Du er opprørt og utslitt. - Jeg hadde det bra til du kom.
Catherine!
Hvem er det?
- Harold Dobbs! - Hei.
OK?
Dette trenger jeg ikke, Claire. Jeg har det helt bra.
Og så kommer du og spør "Er du OK?" med den forsiktige tonen.
Og " , de stakkars politimennene!" Jeg tror politiet klarer seg selv!
Og bagler og bananer og jojoba!
Og "Kom til New York" og chili!
Det gjør meg pissesur, så kutt ut.
- Jeg er Claire, Cathies søster. - Å, hej. Jeg er Hal. Hyggelig.
Så han måtte rette opp i trykken. Holdt den sammen med hyssing.
Og dette er mannen som i en alder av 23 i England -
- oppfant de matematiske teknikker for -
- å studere rasjonell opptreden og ga astrofysikerne hodebry da han kom hit.
Menn som Robert Llewellyn kommer sjelden til verden.
Og vi vil savne ham, inderlig.
Men -
- hans arbeid vil bestå.
Jeg står ikke i programmet.
Så ...
Tenk at så mange kom. Jeg ante ikke at han hadde så mange venner.
Hvor har dere vært de siste fem årene?
Dere trodde sikkert at han var død alt.
Hva er vel en stor mann uten hans storhet?
Bare en gammel fyr.
Dere vil sikkert gjerne høre hva dere gikk glipp av.
Han leste hele dagen.
Han forlangte flere og flere bøker. Jeg hentet kassevis på biblioteket.
Og så gikk det opp for meg at han ikke leste.
Han trodde romvesener sendte ham beskjeder -
- via desimalsystemet som bibliotekene bruker. Han prøvde å knekke koden.
Han pleide å subbe rundt i tøflene.
Han snakket med seg selv. Han stank.
Jeg måtte sørge for at han badet, som var ganske flaut.
Så begynte han å skrive, 19, 20 timer om dagen.
Jeg skaffet en svær bunke notatbøker, han brukte hver bidige en.
Jeg kuttet ut skolen.
Han var overbevist om at -
- han lagde de nydeligste og mest elegante beviser.
Som musikk.
Jeg er glad han er død.
Catherine.
- Ikke ring politiet. - Tenk at jeg sa det der.
Ja, det tøyde grensene.
- Jeg må hjem. - Jeg kan kjøre deg.
- Nei da, jeg går. - Det er en lang spasertur.
Takk.
Dagpleien er ypperlig, og vi har søkt på førskole nå.
Og det forplikter deg.
- Gjør det? - Ja.
- Savner du Chicago? - Nei.
Jeg mener ...
- Nei, jeg ... - Men nå har du jo huset.
Du og Mitch burde flytte tilbake og fikse det opp.
Du ser strålende ut.
- Claire ga meg den. - Jeg liker den.
- Den passer egentlig ikke. - Jo visst.
Det kan du ikke bevise.
Jeg kan prøve å motbevise det motsatte. Jeg kan bevise at den ikke ikke passer.
- Hvordan? - Jeg kan ta opp stemmer.
- Til din far, en helvetes kar. - Tusen takk.
Synd han ble sprø. En helvetes kar, uansett.
- Hva driver du med? - Jeg erfinansanalytiker.
Jeg har kanskje arvet en tusendel av fars talent.
- Er du matematiker? - Gud bedre, nei. Teoretisk fysikk.
- Til fysikerne. - Drikk ut.
- Når tror du de drar? - Umulig å si. Matematikere er gale.
Sist høst var jeg på en konferanse i Toronto. Har aldri vært så utslitt.
To døgn med drikking, dop, og forelesninger.
- Dop? - Amfetamin for det meste. Ikke jeg.
- Noen av de eldre er skikkelig hekta. - Hvorfor det?
Det er vel angsten for å nå toppen som 23-åring, og så går det bare nedover.
- Det trodde pappa. - Originalt arbeid gjøres av unge fyrer.
- Unge fyrer? - Noen damer også.
- Som hvem da? - En på Stanford, husker ikke navnet.
- Sophie Germain? - Ja? Jeg har sett henne på møter.
- Jeg tror aldri jeg har møtt henne. - Hun ble født i Paris i 1776.
Da har jeg helt sikkert ikke møtt henne.
ja, Sophie Germain, så dust jeg er. De germainske primtall.
Man dobler dem, leggertil en, og får et nytt primtall.
Eller ni 2305 ganger to opphøyd i 16,998 potens pluss en?
- Sikkert. - Det er det største man kjenner.
Løype!
Hva i helvete gjør de her?
Ikke over hodene på folk. Sett det der borte.
Ok. Nå skal vi spille en låt som en hyllest til en stor mann.
En stor matematiker.
Den heter "i" .
En, to, en, to, tre.
Du har nok rett. Den boka jeg stjal ...
Den er kanskje den eneste klare, og det er ikke noe matte i den.
Nei.
Jeg skal lese videre, men finner jeg ikke noe i løpet av et par dager ...
- Tilbake til skøytebanen? - Ja.
Og ditt eget arbeid?
For hva det er verd.
- Hva er i veien med det? - De store tankene kommer ikke.
Vel, det handler ikke om det. Det gjelder å arbeide systematisk.
- Det er ikke hva faren din gjorde. - Jo, jeg tror det, på et vis.
Han angrep problemet fra siden, -
- fra en merkelig vinkel, snek seg innpå, kvernet i vei med det.
Jeg vet ikke.
- Jeg bare gjetter. - Jeg liker å undervise.
- Du kan jo komme opp med noe. - Niks. Jeg er 26. Husk nedturen.
Har du prøvd speed? Jeg har hørt det hjelper.
Vel, her har du rommet mitt.
Du leser mye matte.
Nei, jeg leser Cosmo. Det der er bare utstilling.
Catherine, du er et mystisk menneske, vet du det?
- Noe å drikke? - Ellers takk.
Vi fikk aldri feiret bursdagen din.
OK.
Unnskyld, jeg er litt full.
Det er OK.
Jeg er litt ute av trening.
- Jeg har alltid likt deg. - Har du det?
Men så har jeg tenkt at man flørter ikke med datteren til avhandlingsrådgiveren.
- Spesielt ikke når rådgiveren er sprø. - Spesielt ikke da.
- Jeg så deg på pappas kontor en gang. - Tenk at du husker det.
Jeg husker deg.
Jeg syntes du virket u-kjedelig.
Beklager.
- Det kjennes som om jeg sprekker ... - Som hva da?
Som et egg.
Eller en sånn stinkende fransk ost som bare flyter utover.
Deilig.
- Hvor lenge har du vært oppe? - En stund.
- Har søsteren din stått opp? - Nei.
Flyet hennes går om noen timer, jeg bør vekke henne.
La henne sove. Hun drakk ganske tett i går sammen med teorifysikerne.
Jeg lager litt kaffe til hun våkner.
På søndager pleier jeg å stå opp, hente avisene, og gå og spise frokost.
OK.
Lyst til å bli med?
Jeg bør holde meg her til Claire drar.
OK.
Er det greit at jeg blir?
Ja.
- Bare jobb, om du vil. - Greit.
- Bør jeg? - Hvis du vil.
Vil du jeg skal gå? Jeg vil bli her med deg.
Jeg vil dele dagen med deg. Jeg vil være så mye sammen med deg som jeg kan.
Hvis jeg ikke er overivrig og skremmer deg, for da ror jeg med det samme.
Hvor pinlig er det hvis jeg sier at i natt var fantastisk?
Det er bare pinlig hvis jeg er uenig.
Så?
Ikke værflau.
Hva?
Her.
Til en skuff i fars skrivebord.
Hva er det i den?
Nå?
- God morgen. - Ikke skrik, er du snill.
- Er alt OK? - Nei. Teorifysikere ...
- Hva skjedde? - Takk for at du lot meg alene med dem.
Det bandet!
De varfryktelige.
- De var OK. De hadde det gøy, tror jeg. - Vel, så lenge folk hadde det gøy.
- Kjolen din var vellykket. - Jeg liker den.
- Gjør du? - Ja, den er nydelig.
- Jeg trodde ikke du ville gå med den. - Jeg liker den, Claire. Takk.
Vær så god. Du er i godt humør.
- Skulle jeg ikke være det? - Selvfølgelig. Det er strålende.
Vent litt, Cathie, jeg ...
- Jeg drar snart, og ... - Ja. Du sa det.
Jeg vil så gjerne at du kommer til New York.
l januar.
- Jeg vil at du flyttertil New York. - Flytter?
Du kan bo hos oss til du får ditt eget.
Jeg har sett på noen leilighetertil deg alt.
- Men hva skal jeg gjøre i New York? - Hva du vil.
- Du kan jobbe. Begynne å studere igjen. - Dette er alvorlige saker.
Jeg vet at du mener det vel.
Skal jeg være ærlig så hadde du rett i går.
Det har vært noen sprø år. Og jeg vil bruke litt tid på å finne ut av ting.
Det er mye lettere for meg med deg i en leilighet i NY.
- Jeg vil bli her. - Vi skal selge huset.
Hva?
Jeg håper å få ordnet papirene denne uken.
- Hvem selger du det til? - Universitetet. De vil ha det tilbake.
- Jeg bor her! - Kom til New York. Det blir så gøy.
- Du fortjener en forandring. - Hvorfor gjør du dette?
- Jeg vil hjelpe. - Ved å hive meg ut av hjemmet mitt?
- Det er mitt hjem også. - Du har ikke bodd her på årevis.
Jeg vet det. Du var alene. Men nå vil jeg gjerne hjelpe.
- Så nå vil du hjelpe? - Ja.
- Pappa er død. - Jeg vet det.
Og nå kommer du en helg og bestemmer deg for at du vil hjelpe?
Du er for sein! Hvor har du vært? Hvor var du for fem år siden?
- Jeg jobbet. - Jeg bodde her alene med ham!
Jeg jobbet 14 timers dager!
Jeg betalte ned lånet på huset her, mens jeg bodde på hybel i Brooklyn.
- Du fikk gjøre ferdig studiene. - Du kunne også gjort ferdig skolen.
- Jeg sa du skulle gjøre det du ville. - Hva med pappa?
Han var syk. Han skulle vært under profesjonell pleie hele døgnet!
- Han hørte ikke til på galehuset. - Han kunne ha hatt det bedre der.
Han ville være her! l sitt eget hjem, omgitt av slikt som gjorde ham glad!
Kanskje. Eller kanskje profesjonell hjelp ville vært bedre -
- enn å tasle rundt i et mausoleum med deg til å passe ham.
For tre år siden var han frisk i nesten ett år.
- Og så gikk det utfor igjen. - Han hadde hatt det verre på sykehus.
Eller bedre. Arbeidet han noensinne igjen?
- Nei. - Nei. Og du kunne hatt det bedre.
Bedre ... enn hva da?
Du var så begavet.
Tror du jeg er som pappa?
Jeg tror du har noe av talentet hans, og noe av den samme ustabiliteten.
Claire, -
- i tillegg til de "lekre" leilighetene som du har sjekket for meg i NY, -
- har du brukt noe av energien din på å sjekke ut -
- andre boformer for din løstskrudde lillesøster?
Absolutt ikke!
Ikke lyv til meg.
De resursene jeg har undersøkt ... Hvis du selv ville. Legene -
- i NY er de beste, og da behøvde du ikke å bo ...
Jeg hater deg!
Hva gjør du her?
- Hvor lenge har du visst om dette? - En stund.
- Hvorfor fortalte du ikke om det? - Jeg var ikke sikker på om jeg ville.
Tusen takk.
- Vær så god. - Hva foregår?
- Tusen takk. - Tenkte du ville like den.
- Det erfantastisk. - Det er et endelig bevis.
Et veldig langt et. Jeg har ikke lest det hele -
- eller kontrollert det.
Men er det et bevis på det jeg tror det er et bevis på, er det svært viktig.
- Hva beviser det? - Et matematisk teorem om primtall.
Noe matematikere har prøvd å løse siden det fantes matematikere.
Har du visst om dette?
- Er det bra? - Det er historisk, om det stemmer.
Hva betyr det?
Mens alle trodde at faren din var sprø, lagde han banebrytende matematikk.
Stemmer det må det utgis nå. Dere må holde pressekonferanser.
Alle aviser i hele verden vil ønske å snakke med den som fant notatboken.
- Catherine. - Jeg fant den ikke.
- Jo, det gjorde du. - Nei.
- Fant du den, ellerfant Hal den? - Jeg fant den ikke.
Jeg skrev den.
Hei, folkens.
- Jeg er sein til Bhandari. - Da bør du skynde deg. Vi ses.
Ja.
, Catherine.
- Så hyggelig at du stakk innom. - Beklager at jeg er sen.
- Denne oppgaven din ... - Jeg vet det.
- Den er interessant. - Synes du?
- Det er ikke det jeg ba deg om å løse. - Skal ikke skje igjen.
- Kunne du ikke dy deg? - Nei, jeg bare ...
Jeg ville få skrevet ned ideene mens jeg hadde dem i hodet.
Og så ble det morgen, og jeg måtte lever noe.
Det er tredje gangen at inspirasjonen har slått deg akkurat når -
- du måtte underkaste deg min ide om hva det er du skal lære.
- Tredje? Virkelig? - Du liker ikke differensiallikninger?
- Jo da. - Men ikke i går kveld.
Ikke så mye som vanlig.
Det jeg mener er at arbeidet ditt er i ferd med å bli dårligere.
ldeene er gode, men det er ikke et sammenhengene matematisk argument.
- Jeg ble ikke ferdig. - Matematikk er ikke jazz.
Selv de sprøeste matematikere arbeider frem mot et bevis.
Ikke alle matematikerne i familien min er sprø.
- Det var ikke ment i klinisk forstand. - Nei da. Bare så det er sagt.
- Hvordan harfaren din det? - Jeg har ikke fått kontakt på en uke.
Han har det bra.
Sist jeg snakket med ham hadde han det bra. Han har vært bra i måneder nå.
- Han var en stor mann. - Han er det fremdeles.
- Du stryker meg, gjør du ikke? - Jeg gir deg en sjanse til.
Du trenger en " A," og er fullt ut i stand til å klare en.
Tusen takk.
- Professor Bhandari? - Ja?
Ikke vær redd. Jeg skal lage et fint, fett sett med svar som du vil like.
Hei, vi er ikke hjemme, legg igjen en beskjed.
Hei, Claire.
Når snakket du sist med pappa?
På tirsdag ... å, gud.
Nei, det er greit. Jeg pleier å snakke med ham hver dag.
Jeg er glad du er sikker på at alt er i orden.
Da føler jeg meg mye bedre, tusen takk. Hva mener du, "Hva kunne ha skjedd" ?
Han kan ha blitt påkjørt eller falt ned trappa.
Eller løpe naken nedover Midway for alt jeg vet.
Ja, Claire, jeg vet du bryr deg om pappa.
Ja, like mye som meg. Kan jeg vennligst få legge på nå?
Pappa?
Hallo?
Pappa?
Hei, Catherine. For en overraskelse.
- Hva gjør du her ute? - Jeg tenker. Skriver.
- Det er to minusgrader og natt. - Jeg vet det.
- Fryser du ikke? - Selvsagt, jeg fryser ræva av meg.
Hva gjør du her ute?
Det er for varmt inne. Radiatoren bråker og ødelegger konsentrasjonen.
- Jeg har ringt. Fikk du beskjedene? - De distraherer.
- Jeg vet jo ikke hva som foregår. - Jeg forstår det.
- Hvorfor svarer du ikke telefonen? - Beklager. Arbeid gårforan alt annet.
Arbeider du?
Ja, for pokker!
Jeg arbeider!
Jeg mener ... "Jeg" .
"Maskineriet" . Det virker.
Det går for fulle mugger. Alle sylindrer tenner, jeg står i brann.
Derfor gikk jeg ut for å kjøle meg ned. Har ikke hatt det slik på årevis.
- Fleiper du? Jeg tror det ikke. - Ikke jeg heller, men det er sant.
Det begynte for en uke siden. Jeg våknet, gikk ned og lagde kaffe.
Og så var det som om noen slo på lyset i huet mitt.
Ikke bare lyset, hele kraftverket! Det er som da jeg var 21.
- Nå fleiper du? - Nei! Jeg ertilbake!
l kontakt med kilden. Kildevellet. Hvor enn kreativiteten kom fra.
Jeg har kontakt igjen. Jeg sitter på den.
Det er en geysir og jeg spruter til værs på toppen av den!
Ikke guddommelig inspirasjon som bare kanaliseres ned på papiret.
Det blir et kjempearbeid, det blir det.
Råmaterialet er her. Jeg ser hvor det fører, revolusjonære muligheter.
Jeg skal få hele retninger til å snakke med hverandre!
Unnskyld, jeg er uhøflig.
- Hva med studiene? - Bare bra.
Jobber du hardt? Behandler fakultetet deg pent?
Fått venner? Hva med stevnemøter? Jeg er bare interessert.
- Jeg vil høre om det du holder på med. - Flott, da snakker vi.
- Dette arbeidet ... er det her? - Delvis, ja.
- Får jeg se det? - Det er på et veldig tidlig stadium.
Alt er under utvikling. Jeg tror vi snakker år.
- Bare la meg få se på noe. - Vil du virkelig?
- Du er virkelig interessert? - Naturligvis, pappa!
- Det er faget ditt. - Ja.
- Vet du hvor glad det gjør meg? - Ja.
Jeg tror det er nok arbeid for resten av livet, og ikke bare for meg.
Jeg begynte å tro at jeg var ferdig.
Virkelig ferdig.
Jeg var vettskremt av tanken på aldri å arbeide mer.
- Jeg lurte på det. - Jeg var virkelig vettskremt.
Så kom jeg på noe. Jeg kom på deg. Dine kreative år har knapt begynt.
Du vil få dine eksamener. Hadde du ikke valgt matte, hadde det vært greit.
Claire klarer seg godt. Jeg er fornøyd med henne.
Men jeg er stolt av deg!
Jeg vet at du har ditt eget arbeid, og det må du ikke neglisjere.
Men jeg vil antakelig trenge litt hjelp. Jeg vil gjerne at du hjelper meg.
Hvis det kan passe inn med forelesningene.
Jeg kan snakke med lærerne dine.
Unnskyld, nå tar jeg ting i forkant.
Gud bedre, nok pisspreik.
Du ba om å få se noe. La oss begynne med dette. En skisse.
Et alminnelig utkast til et bevis.
Et vesentlig resultat. Viktig.
Det er ikke ferdig, men du ser hvor det bærer.
Her.
Veldig grovt skissert.
- Var det andre arbeider der? - Nei. Det er det eneste.
Får jeg se det?
Beklager ... du skrev denne fantastiske tingen, men fortalte det ikke til noen?
Jeg forteller dere det nå.
Jeg synes bare dette er vanskelig å tro.
- Dette er pappas håndskrift. - Det er det ikke!
- Det liknerfullstendig. - Det er min skrift.
Spør Hal, han har studert pappas skrift hele uka.
- Jeg vet ikke. - Hal, kom an.
- Jeg er ingen skriftekspert. - Hvem sin likner det på?
- Jeg kjenner ikke Catherines skrift. - Den ser ut slik!
Dere, det er tidlig og alle er slitne og ikke i form til -
- å ta følelsesmessige avgjørelser. Så la oss bare ta en pause.
- Du tror meg ikke. - Dette vet jeg faktisk ingenting om.
Jeg fatter ikke hvorfor jeg trodde at du ville tro meg på noe som helst!
- Kan du fortelle oss beviset? - Du ville ikke forstå det.
Så fortell det til Hal.
- Vi kan snakke igjennom det. - Uten boken!
Milde skaper, det er 40 sider! Jeg kan det ikke utenatt!
Det er ingen kakeoppskrift! Dette er dustete!
Hal, fortell henne det. Hvem sin bok er det der?
Jeg vet ikke.
Hva er det med deg?
Du har gått igjennom alt det andre -
- og vet at det ikke finnes noe i nærheten av dette her oppe.
Vi setter oss og jeg snakker deg gjennom beviset, OK?
Hvis Claire lar meg få tilbake boka mi, så!
- Greit, snakk ham gjennom det. - Det kan ta dager og beviser ingenting.
Faren din kan ha formulert det og forklart deg det.
- Det kan ikke bevise noe. - Naturligvis ikke! Han skrev det ikke!
Selv i de friske årene klarte han ikke å arbeide. Det vet du.
- Og du er liksom vitenskapsmann! - Jeg har et forslag.
Jeg kjenner noen på fakultetet som kjente faren deres og arbeidet hans.
Jeg forteller at vi harfunnet noe, men er ikke sikre på forfatterskapet.
Vi går grundig igjennom det og finner ut hva det er vi har her.
- Da vil vi vite veldig mye mer. - Jeg synes det er et ypperlig forslag.
- Du får ikke ta det. - Catherine.
- Jeg skal ikke ta det. - Det var dette du var ute etter.
Du kaster ikke bort tida, gjør du?
Du brenner etter å vise fram funnet ditt.
- Jeg prøver å finne ut hva det er. - Jeg forteller jo hva det er.
- Jeg formulerte det! - Det er din fars håndskrift!
Det likner i hvert fall veldig.
Kanskje skriften din er helt lik hans.
Den likner på hans.
- Det er en av hans notatbøker. - Jeg sa jo det, han ga meg den.
Jeg har ikke vist dette til noen.
Du skulle være den første som fikk se det. Det bestemte jeg først i natt.
- Jeg stolte på deg. - Jeg vet det.
- Var det galt? - Nei.
Jeg burde visst at hun ikke ville tro meg, men du ...
Det er uhyre vanskelig å komme med slikt. Bare en som faren din kunne det.
Det at dere nerder forguder ham, betyr ikke at han lagde dette beviset.
Han var den beste! Min generasjon har ikke kommet med noen i nærheten.
Du hartatt forelesninger på Northwestern.
- Jeg er ikke utdannet der! - Hva så?
Det er for avansert. Jeg skjønner ikke mesteparten av det engang.
Synes du det er for avansert? Det er for avansert for deg, ja.
Du kan ikke ha lagd dette.
- Men hva om jeg har det? - Hva da?
Det vil bli en katastrofe for deg, ville det ikke?
Du og de andre nerdene som knapt har tatt doktorgraden.
Som fyller tiden med tamme prosjekter og skryter av konferansene de går på.
Spiller i skrekkelige band.
Og piper om at de er intellektuelt passé som 26-åringer, fordi de er det!
Catherine!
- Når skal vi gjøre litt matte? - Det er det verste jeg kan tenkte meg.
Jeg har viktige ting å si, og du hjelper ikke til. Du pleide å elske det.
- Ikke nå lenger. - Du kjente primtall før du kunne lese.
- Jeg har glemt det. - Ikke vær lat, Catherine.
Jeg har ikke latet meg, jeg har tatt meg av deg.
Du sluttet studiet og sovertil tolv. Eter dritt, arbeider ikke.
Oppvasken vokser. Noen dager står du slett ikke opp.
- Det er de fine dagene. - De erfå og du svettet dem vekk.
Du har sløvet i den uoppredde senga di. Alltid sløv.
Oppe til fire-halv fem på natta. Jeg har tatt tiden, du vet jeg har rett.
Jeg blir fortalt av noen ganske viktige folk. Du vet at jeg vet.
- Jeg har mistet noen dager. - Hvor mange?
Jeg vedder på du vet det. Du teller. Hvor mange dager har du mistet?
- Rundt en måned. - Nøyaktig?
- Spis, pappa. - Hvor mange?
- 33 dager. - Vær presis, for guds skyld.
Jeg sov til tolv i dag.
Si 33 og en kvart dag.
Greit.
- Tuller du? Et fantastisk tall. - Det er et trist tall.
Var hvertapte dag ett år, ville det bli et spennende tall.
- 33 og 1/4 år er ikke spennende. - Gi deg.
1729 uker.
Det minste tallet som kan skrives som en sum av to 3.potenser på 2 måter.
12 i 3. + 1 i 3. = 10 i 3. + 9 i 3.= 1729.
Og 10 i 3.+ 9 i 3. Da har vi det, takk.
Ser du? Selv depresjonen din er matematisk.
Slutt å sløve.
Lag noe arbeid.
- Her, ta en titt. - Få se.
Catherine?
Cathie, vennen?
Catherine?
Jeg fant ut hvordan man får en lavere skranke for L.
Modifisert Landau-Siegel.
Du trenger en fungerende versjon.
Faen.
Catherine?
Men * er sann!
Catherine?
Hva?
Gud, du skremte meg. Hva gjør du der?
- Unnskyld, jeg bare ... jeg ville ... - Strålende nyheter.
Jeg tror jeg har det.
Catherine?
Cathie?
Det er ikke mitt!
- Hva er det? - Det er ikke mitt.
Hva er det?
- Jeg stjal det fra ham! - Hva mener du med at du stjal det?
- Jeg drepte ham! - Nei, vennen min, nei.
Jeg skulle aldri ha skrevet det.
- Så da. - Jeg skulle aldri formulert det.
Er det mulig at du ...
Du ville det så inderlig -
- og du fortjente å lage noe spesielt som dette beviset.
Er det mulig at du bare innbiller deg at det var du som lagde det?
Er det mulig?
At det var pappas likevel?
Er det mulig?
Du drepte ham ikke, elskling.
Han bare døde, ikke annet.
Han bare døde.
Hei, vi er ikke her, legg igjen en beskjed.
Det er meg igjen,jeg må virkelig få snakket med deg, ring er du snill!
Kan jeg ta dem for deg?
Claire?
- Jeg trodde du hadde dratt? - Jeg måtte endre billetten.
Hvor er Catherine? Jeg må snakke med henne.
- Hun er inne. - Denne greia ... Det stemmer.
Jeg har gått igjennom det med to lag. Unge og gamle.
Jeg fatter ikke hvorteknikkene kommer fra. Men vi finner ingen feil med dem!
Det er kanskje feil, men vi kan ikke finne dem. Jeg har ikke sovet.
- Det er sant. - Tusen takk.
Jeg måtte sverge karene til taushet. De holdt på å gå ut av sine gode skinn.
Bare én e-post, så er det hele over. Jeg truet dem, jeg tror vi ertrygge.
De er fysisk feige.
- Hvor er Catherine? - Det passer dårlig nå.
Drar du?
- Flyet går klokken 12. - Tar du henne med?
Ja.
- Drar du henne med til NY? - Hun er glad for å bli med.
- Jeg vil gjerne snakke med henne. - Hun vil ikke treffe deg.
- Har hun ikke noe å si? - Hun har ikke snakket på fem dager.
Ta på deg jakka så du ikke fryser.
Jeg henter sakene dine. Flyttefolkene tar resten. Går det bra?
Det stemmer. Tenkte du ville vite det. Jeg måtte bare treffe deg.
- Jeg drar nå. - Bare ett minutt.
Hva er det du vil?
Du har boka. Hun sa hun ga den til deg.
Gjør hva du vil med den. Utgi det, hold pressekonferanse.
- Fortell verden om hva far oppdaget. - Jeg tror ikke faren din skrev det.
- Det trodde du for en uke siden. - Det var en uke siden.
Jeg har brukt uka på å studere beviset, og jeg tror jeg skjønner det.
Den bruker teknikker fra åtti og nittiårene.
Ikke-kommutativ geometri. Tilfeldige matriser.
Jeg har lært mer matte av dette enn tre år på videregående.
- Beviset er veldig ... hipt. - Få deg litt søvn, Hal.
Faren din var ikke frisk de siste 20 årene.
- Han mestret ikke de nye teknikkene. - Han var et geni.
- Men sprø. Han leste om dem senere.
De bøkene er ovenpå, på ditt rom. Han daterte alt.
Selv de mest ubegripelige notatene. Her finnes ingen datoer.
- Håndskriften. - Foreldre og barn kan ha lik skrift.
- lnteressant teori. - Jeg liker den.
Jeg liker den også.
Det var det jeg sa sist uke.
Jeg vet det.
- Du ødela alt. - Denne er din.
Synd, for det andre var veldig bra. "Jeg var glad i far din."
"Jeg har alltid likt deg." "Jeg vil dele hvert minutt med deg."
- Rå saker. - Jeg mente det.
- Du fikk deg et knull og notatboka. - Snakk til meg, Catherine.
- Beviset er ditt. - Glem det.
Du må forholde deg til det. Du må få det utgitt.
- La meg være. Jeg vil ikke ha det! - Ta det! Jeg prøver å gjøre godt igjen!
Det kan du ikke! Hører du meg?
Du tror du har skjønt noe?
Du er kjempefornøyd fordi du har ombestemt deg?
Nå er du liksom sikker? Du har ikke skjønt bæret!
Boka, matten, datoene, skriften, alt det du har kommet frem til med kompisene.
- Det beviser ikke noe. - Hva vil gjøre det?
lngenting.
Du skulle ha trodd meg.
Jeg vet det.
Har Claire solgt huset?
Hun vil ha meg til NY, for å passe på meg.
Trenger du å passes på? Du passet faren din i fem år.
- Da er det kanskje min tur. - Det er ikke noe i veien med deg.
Vi bør komme oss avgårde, vennen.
Du kan ikke bare dra fra dette og late som det ikke har skjedd.
- Bare ta den! - Cathie, la oss dra.
- Bli i Chicago. Du er voksen! - Jeg må stikke.
- Vær så snill. - Nei.
Dette handler ikke om meg.
Skylder du ikke deg selv dette, i det minste?
Farvel, Hal.
Catherine!
- Hvor skal dere? - Til New York.
Du fikk jammen mye gjort.
Jeg fikk jo fem dager ekstra.
Jeg må ha mer kaffe. Vil du ha?
- Er jeg på den lista? - Hva?
"Få orden på sprø søster."
Det er urimelig, Cathie. Jeg vil bare ta meg av deg.
Catherine?
Hva?
Gud, som du skremte meg. Hva gjør du der?
Unnskyld, jeg bare ... jeg ville ...
Jeg har strålende nyheter.
Jeg tror jeg har det.
Hva tror du?
- Jøye meg. - Kan du fatte det?
Jeg visste du hadde det i deg.
Det var en ganske smiskete respons. Hva synes du? La oss gå igjennom det.
- Ikke nå. Jeg er trett. - Dette er starten på samarbeidet vårt.
Synes du jeg har satt deg i skyggen fordi jeg hadde gjennombrudd først?
- Jeg synes vi skal gi oss for i dag. - Les de første linjene, en etter en.
- Prøve å finne bedre og kortere veier. - Nei. l morgen.
- Jeg har ventet år på dette. - Jeg synes vi skal sove litt.
- Ikke før vi har snakket om beviset. - Jeg vil ikke!
pne den pokkers boka, les for meg!
La X stå for alle kvantiteter av X.
La X stå for kulde.
Det er kulde i desember.
De kalde månedene er lik november til og med februar.
Det er fire kalde måneder og fire varme måneder.
Da gjenstårfire måneder med ubestemt temperatur.
l februar snør det.
l mars ... er sjøen en sjø av is.
l september kommer studentene tilbake og bokhandlene blirfulle.
La X stå for måneden med fulle bokhandler.
Antallet bøker nærmer seg det uendelige -
- når de kalde månedene nærmer seg fire.
Jeg vil aldri være så kald nå som jeg vil være i framtiden.
Kuldens framtid er uendelig.
Varmens framtid er kuldens framtid.
Bokhandlene -
- er uendelige og er aldri fulle unntatt i september.
Jeg er stup trøtt.
Jeg gleder meg til å komme hjem til kaffen hjemme.
Det er et sted vi kjøper all kaffen vår. De brenner den selv.
Det dufter ut på gaten.
Noen dager kan man lukte det helt opp til oss. Fantastisk.
Et blad kalte den "Manhattans beste" .
Hvem vet? Men den er veldig god.
Jeg tror at jeg skal kutte ut kaffe.
Det er ikke bra for nervene.
Catherine.
Catherine!
Hvor mange dager har jeg mistet?
Hvordan kommer jeg tilbake dit jeg begynte?
Jeg står utenfor huset, og prøver å finne veien inn.
Men det er lukket og skoddene er for.
Og jeg har mistet nøkkelen.
Jeg husker ikke hvordan rommene ser ut, eller hvor jeg la ting.
Og hvis jeg tørå gå inn, da lurer jeg på -
- om jeg noensinne vil finne veien ut igjen?
Noen gangertror jeg det funker.
Og andre ganger synes jeg det bare er sprøtt.
Det er ikke noe galt med deg.
Jeg tror jeg er som pappa.
Det tror jeg også.
Jeg er redd for at jeg er som pappa.
- Du er ikke ham. - Men kanskje jeg blir det.
Kanskje. Og kanskje du blir bedre.
Det var som -
- å trekke en strek mellom prikkene.
Noen kvelder klarte jeg å forbinde 3, 4 av dem.
Andre kvelder var de fryktelig langt fra hverandre.
Og jeg ante ikke hvordan jeg kom meg til neste, eller om den fantes.
Det virket så snurpet og klumpete. Pappas greier var mye mer elegante.
Snakk meg gjennom det, og fortell hva som plager deg.
Du har litt å ta igjen, Dobbs.
Vet du det?
Og det kan aldri bevises at det var jeg som skrev det.
Nei, men vi kan sette oss og gå igjennom det, -
- og avgjøre om du ikke kunne ha gjort det.
Hvis jeg gårtilbake til begynnelsen, så kan jeg begynne helt på nytt igjen.
Jeg kan ta linje for linje. Prøve å finne en kortere vei.
- Jeg har en masse spørsmål ... - Jeg kunne prøve å gjøre det bedre.
Norske tekster: Leif Helgeland og Trine Borg